Oletteko yli 40-vuotias?
Tunnetko itsesi väsyneeksi herätessäsi?
Onko aamulla veto poissa?
Tässä lepäävät L. B. Jefferiesin katkenneet luut.
- Jefferies. - Onneksi olkoon, Jeff.
- Mistä hyvästä? - Saat kipsin pois.
Kuka niin väitti?
On keskiviikko.
Siitä on seitsemän viikkoa, kun katkaisit jalkasi. Eikö vain?
Gunnison, miten ihmeessä noin huonomuistisesta on tullut päätoimittaja?
Säästäväisyys, ahkeruus ja työteliäisyys.
Ja yllätin kustantajan housut kintuissa.
- Erehdyinkö päivästä? - Et.
Vaan viikosta.
Ensi keskiviikkona kuoriudun kotelostani.
Sepä ikävää, Jeff.
No, aina ei voi onnistaa.
Unohda, että soitin.
Säälin todella sinua, Gunnison.
On varmasti rankkaa tulla toimeen vielä kokonaisen viikon ajan ilman minua.
Se tarkoittaa, että menetän parhaan valokuvaajani
ja sinä ison työtehtävän.
- Missä? - Ei siitä kannata puhua.
- Älä viitsi. Missä? - Kashmirissa.
Sain vihjeen tänä aamuna.
Alueella alkavat pian taistelut.
Mitä minä sanoin? Enkö sanonutkin, että se on seuraava paikka.
- Sanoit. - Milloin lähden?
- Kipsin kanssa? Et ikinä. - Älä viitsi.
Voin tarvittaessa kuvata jeepin tai vesipuhvelin kyydistä.
Olet liian tärkeä lehdelle, että riskeeraisimme sinut.
- Lähetän Morganin tai Lambertin. - Morganin tai Lambertin. Hyvä on.
Teen töitä henkeni uhalla
ja palkitset minut viemällä hommani.
En pyytänyt seisomaan keskellä kilparataa.
Pyysit jotakin erilaista. Ja sitä sinä sait.
Niin sinäkin. Kuulemiin, Jeff.
Odota, Gunnison. Sinun täytyy järjestää minut ulos täältä.
Olen istunut kuusi viikkoa sisällä
ja olen voinut vain katsella naapureitani.
- Kuulemiin, Jeff. - Ei, Gunnison, minä...
Jos et vedä minua pois tästä tylsyyden suosta,
teen jotain repäisevää.
- Mitä? - Menen naimisiin.
Sitten en pääse ikinä mihinkään.
Sinun on jo aika mennä naimisiin
ennen kuin sinusta tulee yksinäinen ja katkera ukko.
Kuvittele minut.
Kiiruhtamassa kotiin
kuuntelemaan pesukoneiden ääntä,
jätemyllyä ja vaimon nalkutusta.
Vaimot eivät enää nalkuta, he keskustelevat.
Niinkö?
Ehkäpä he keskustelevat paremmilla asuinalueilla.
Minun naapurustossani he yhä nalkuttavat.
Sinähän sen tiedät. Soittelen myöhemmin.
Kerro ensi kerralla hyviä uutisia.
Huomenta. Sanoin huomenta!
Ai, huomenta.
En kaivaisi teinä noin syvältä.
Ja annatte niille aivan liikaa vettä.
Olkaa hiljaa!
Johan nyt!
Ei uskoisi.
New Yorkissa tirkistelystä saa puoli vuotta vankeutta.
Hei, Stella.
Vankilassa ei ole ikkunoita.
Ennen vanhaan silmäsi olisi puhkaistu hehkuvalla hiilihangolla.
Ovatko nuo seksipommit bikineissä sen arvoisia?
Voi sentään. Meistä on tullut tirkistelijöiden kansakunta.
Ihmisten pitäisi vaihteen vuoksi katsoa sisäänpäin.
Kyllä, sir.
Miltä kuulostaa kotifilosofiaksi?
Valitut Palat, huhtikuu, 1939.
Lainaan vain parhailta.
Miksi suotta mitata lämpöäni tänä aamuna?
Katsotaan rikotteko kuumeen rajan.
Olisi pitänyt ryhtyä mustalaisennustajaksi
eikä vakuutusyhtiön terveydenhoitajaksi.
Ennakoin ongelmat. Haistan ne jo kaukaa.
Muistatteko vuoden 29 pörssiromahduksen? Ennustin sen.
Miten teitte sen?
Helppoa.
Hoidin erästä General Motorsin johtajaa.
He arvelivat munuaisvaivaa, minä epäilin hermoja.
Kysyin itseltäni: "Miksi General Motors hermoilee?"
"Ylituotannon takia", ajattelin. "Romahdus."
Kun General Motors käy 10 kertaa päivässä vessassa,
koko maa on menossa alaspäin.
Tiedättehän, Stella,
että munuaisvaivalla ei ole mitään yhteyttä pörsseihin.
- Ei minkäänlaista. - Romahtipa kuitenkin.
Haistan ongelmia täälläkin.
Ensin katkaisette jalkanne, nyt katselette ulos ikkunasta.
Näette asioita, jotka eivät kuulu teille. Se tietää ongelmia.
Näen teidät oikeudessa, asianajajien ympäröimänä.
Sanotte: "Herra tuomari, se oli vain viatonta hupia."
"Rakastan naapureitani kuin isä."
Tuomari sanoo: "Onnitteluni."
"Saitte juuri 3-vuotisen linnareissun."
Juuri nyt ongelmat olisivat tervetulleita.
- Teillä on hormonivajaus. - Näkeekö sen kuumemittarilla?
Kylpevät kaunottaret, joita olette katsellut
eivät ole nostaneet lämpöänne astettakaan kuukaudessa.
No niin.
Vielä yksi viikko.
Olette oikeassa. Täällä tulee olemaan ongelmia.
Tiesin sen.
Lämmitätkö sitä ikinä?
- Antaa verenkierrollesi vauhtia. - Vai niin.
Millaisia ongelmia?
- Lisa Fremont. - Pilailetko?
Hän on kaunis tyttö, ja te melko terve mies.
- Hän tahtoo naimisiin. - Se on normaalia.
- En halua. - Se on epänormaalia.
En ole valmis avioliittoon.
Jokainen mies on, kun oikea tyttö osuu kohdalle.
Ja Lisa Fremont on oikea tyttö, jos miehellä on yhtään järkeä
ja silmät päässä.
Hän on mukiinmenevä.
- Riitelittekö? - Ei.
- Isä latailee haulikkoa? - Mitä?
- Kuulkaas nyt, Stella. - Niin on tapahtunut ennenkin.
Jotkut onnellisimmista avioliitoista
ovat alkaneet aseella uhaten, kuten sanotaan.
- Hän ei vain ole oikea minulle. - Hän on vain täydellinen.
Liian täydellinen. Liian lahjakas. Liian kaunis. Liian sivistynyt.
Hän on liikaa kaikkea paitsi mitä haluan.
Tiedättekö ylipäätään, mitä haluatte?
Mitä? Se on yksinkertaista.
Hän kuuluu Park Avenuen parempiin piireihin.
Kalliita ravintoloita ja sivistyneitä cocktailkutsuja.
Järkevät ihmiset pärjäävät missä vain.
Voitko kuvitella hänet matkustamassa köyhän valokuvaajan kanssa,
jolla ei ole kuin viikon palkka tilillään?
Olisipa hän vain tavallinen.
Ettekö aio koskaan naimisiin?
Ehkä jonain päivänä,
mutta jonkun kanssa, jolle elämä on
muutakin kuin uusi mekko ja hummeri-illallinen
tai uusin skandaali.
Tarvitsen naisen, joka on valmis... Odota.
Joka on valmis lähtemään minne vain ja tekemään iloiten mitä vain.
Ainoa oikea teko olisi perua koko juttu.
- Antaa hänen etsiä joku toinen. - Niinpä niin.
"Häivy elämästäni ihana nainen."
"Olet liian hyvä minulle."
Kuulkaas, herra Jefferies. En ole lukenut nainen,
mutta voin kertoa teille yhden asian.
Kun mies ja nainen pitävät toisistaan,
heidän pitäisi törmätä toisiinsa kuin taksit Broadwaylla,
eikä vain analysoida toisiaan kuin pullotettuja näytteitä.
Avioliittoon voi asennoitua järkevästi.
Järkevästi.
Mikään ei ole aiheuttanut ihmiskunnalle enemmän ongelmia kuin järki.
Moderni avioliitto.
- Tunne-elämämme on kehittynyt. - Pötyä.
Ennen vanhaan: "Huomasit, kiinnostuit ja menit naimisiin."
Nykyään: "Tarvitaan paljon kirjoja, vaikeita sanoja,
"psykoanalyyseja,
"kunnes tunteita ei enää erota virkamiestutkinnon suorittamisesta."
Ihmisillä on erilaisia tunne-elämän tasoja...
Mennessäni naimisiin Mylesin kanssa olimme molemmat epäsosiaalisia.
Olemme sitä yhä ja nautimme joka hetkestä.
Se on hienoa, Stella.
- Tekisittekö minulle voileivän? - Kyllä.
Levitän vähän maalaisjärkeä leivälle.
Lisa on rakastunut teihin.
Neuvoni on: menkää naimisiin.
Maksaako hän sinulle paljon?
Noin.
- Tässä on avain. - Kiitos.
Soittakaa, jos tarvitsette jotain.
Kulta. Tule.
Täytyy kantaa sinut kynnyksen yli.
"Näyteikkunaostoksilla!"
- Miltä jalka tuntuu? - Siihen sattuu vähän.
- Entä vatsasi? - Tyhjä kuin jalkapallo.
- Entä rakkauselämäsi? - Ei kovin vilkasta.
Vaivaako mikään muu sinua?
Kuka sinä olet?
Alusta loppuun lukien, Lisa.
Carol.
Fremont.
Se Lisa Fremont, joka ei pidä samaa mekkoa kahdesti?
Vain koska sitä häneltä odotetaan.
Suoraan Pariisin koneesta. Luuletko, että se myy?
Riippuu myyntihinnasta. Katsotaanpas.
Lentolippu, tuontiverot, piiloverot, voittomarginaali...
- Hyvä kauppa, vain 1 100 dollaria. - 1 100?
Tuo mekko pitäisi listata pörssiin.
Myymme tusinan tämän hintaluokan mekkoja päivässä.
Ketkä niitä ostavat, veronkerääjätkö?
Maksaisin mielelläni siitä tätä tilaisuutta varten.
Tapahtuuko jossain jotain tärkeää?
Täällä tapahtuu. Tärkeä ilta.
Aivan tavallinen keskiviikko. Kalenteri on pullollaan niitä.
On näytelmän "L. B. Jefferiesin viimeinen viikko kipsissä" ensi-ilta.
En ole huomannut, että lipuilla olisi suurta kysyntää.
Se johtuu siitä, että minä ostin koko näytöksen.
Tämä savukerasia on nähnyt parempiakin päiviä.
Ostin sen Shanghaista, joka on myös nähnyt parempia päiviä.
Se on rikkinäinen, etkä käytä sitä koskaan. Se on liian koristeltu.
Tilasin pelkistetyn, hopeisen, johon on kaiverrettu nimikirjaimesi.
Sinun ei pitäisi törsätä rahojasi.
Halusin tehdä niin.
Aloittaisimmeko illallisella 21:ssä?
Onko sinulla kenties ambulanssi odottamassa?
Parempaa, 21 odottaa.
Kiitos, että odotit, Carl. Keittiö on vasemmalla.
Minä otan viinin.
- Hyvää iltaa, herra Jefferies. - Carl.
Laita kaikki uuniin, Carl. Matalalle lämmölle.
- Hyvä on, neiti. - Avataan viini nyt.
Hyvä on.
Montrachet'ta.
Otetaan isot lasit. Korkkiruuvi löytyy tuolta.
Minä avaan sen.
- Tarpeeksi isot? - Ne ovat oikein hyvät.
En keksi mitään tylsempää kuin mitä olet joutunut kokemaan.
Viime viikon on täytynyt olla pahin.
Hyvä on.
Haluaisin päästä jo liikkeelle.
Tästä tulee unohtumaton viikko.
Hienoa, kiitos.
Odota hetki, Carl.
- Tämän pitäisi riittää taksiinkin. - Kiitos, neiti Fremont.
- Mukavaa illallista, herra Jefferies. - Hyvää yötä.
Öitä.
Millainen päivä minulla onkaan ollut.
- Oletko väsynyt? - En ollenkaan.
Aamulla oli kokous,
sitten olin drinkillä madame Dufresnen kanssa.
Hän kertoi viimeiset uutiset Pariisin muodista.
Sitten lounaalle 21:seen Harper's Bazaarin väen kanssa.
Silloin tilasin illallista.
Sitten oli kaksi muotinäytöstä 20 korttelin päässä toisistaan.
Sieltä lasilliselle Leland ja Slim Haywardin kanssa.
Yritämme saada hänen uuden kokoelmansa.
Sitten minun piti käydä vaihtamassa vaatteita.
Kerrohan. Mitä rouva Haywardilla oli yllään?
- Hän näytti oikein tyylikkäältä. - Niin näytti.
Hänellä oli jumalainen italialainen käsinpainettu musliini.
Ihanko italialainen?
- Voi sinua. - Italialainen. Kuvitella.
Ujutin kolme mainintaa sinusta kolumneihin tänään.
- Niinkö? - Sellaista julkisuutta ei rahalla saa.
Tiedän.
Jonain päivänä haluat ehkä oman studion.
Miten johtaisin sitä vaikkapa Pakistanista käsin?
Jeff...
Eikö olisi aika palata kotiin? Voisit valita omat työsi.
- Olisipa sellainen joka kiinnostaisi. - Järjestä sellainen itse.
- Lähtisinkö lehdestä? - Kyllä.
- Minkä vuoksi? - Itsesi ja minun vuokseni.
Pystyisin hankkimaan sinulle paljon töitä.
Muotikuvauksia, muotokuvia.
- Älä naura. Olen tosissani. - Sitä pelkäänkin.
Voitko kuvitella minut ajamassa muotisalonkiin jeepillä,
maihinnousukengissä ja kolmen päivän parrassa?
Olisin varsinainen menestys.
Näyttäisit oikein tyylikkäältä tummansinisessä flanellipuvussa.
Lopetetaanko pelleily?
Parasta kattaa pöytä.
Neiti Yksinäinen.
Sinun ei ainakaan tarvitse koskaan huolehtia tuollaisesta.
Niinkö?
Näetkö asuntooni täältä asti?
En aivan, mutta yksi näistä asunnoista
on varmaan lähes yhtä suosittu kuin sinun.
Muistat varmaan neiti Vartalon, ballerinan?
Hän on kuin kuningatarmehiläinen kuhnureineen.
Naisen vaikeimpia tehtäviä on pitää sudet hallinnassaan.
Kiitos.
Hän valitsi vauraimman näköisen.
Hän ei rakasta ketään heistä.
Miten näet sen täältä asti?
Sanoit, että se muistuttaa asuntoani. Etkö sanonutkin?
Toivottavasti ne ovat kypsiä tällä kertaa.
Mistä tuo kaunis musiikki tulee?
Tuolla asuu säveltäjä.
Asuu yksin. Takana on luultavasti onneton avioliitto.
Ihastuttavaa.
Aivan kuin se olisi sävelletty juuri meille.
Ilmankos se vaikuttaa niin haastavalta.
Et voi väittää, ettei illallinen ole onnistunut.
Lisa, se on täydellinen.
Kuten aina.
Eivät ihmiset voi olla niin kovin erilaisia.
Syömme, juomme, puhumme, nauramme ja pukeudumme.
Kuulepas nyt...
Jos sanot tämän kaiken, jottei sinun tarvitsisi kertoa totuutta,
koska salaat jotain, niin voin ehkä ymmärtää sen.
- En salaa mitään. Asia on niin... - En ymmärrä sitä.
Miten erilaista täällä on verrattuna paikkoihin joihin menet,
että yksi henkilö ei voisi helposti asua molemmissa?
Jotkut voivat. Anna minun...
Matkustat paikasta toiseen ja otat kuvia.
Aivan kuin turisti päättymättömällä lomalla.
Hyvä on. Se on sinun mielipiteesi.
Sinulla on oikeus siihen, kerron nyt omani.
Naurettavaa väittää, että niin voi tehdä vain
erityinen, yksityinen pieni ryhmä nimettyjä ihmisiä.
Totesin asian, totuuden,
mutta voin myös perustella sen, jos olet hetken hiljaa.
En välitä kuulla, jos mielipiteesi on yhtä töykeä kuin käytöksesi.
Älä nyt. Rauhoitu.
Minä en sopeudu tänne. Sinä et sopeudu sinne.
Mielestäsi ihmisten pitäisi syntyä, elää ja kuolla samassa paikassa.
Ole hiljaa!
- Oletko koskaan syönyt kalanpäitä ja riisiä? - En tietenkään.
Saattaisit joutua syömään, jos lähtisit mukaani.
Oletko yrittänyt pysyä lämpimänä 4 600 metrin korkeudessa?
Teen sitä koko ajan, aina kun minulla on luppoaikaa.
Onko sinua koskaan ammuttu? Onko ylitsesi ajettu?
Onko kimppuusi koskaan käyty yöllä,
koska joku sai epätoivottua julkisuutta?
Oletko koskaan... Nuo korkokengät olisivat mainiot viidakossa.
Ja sukkahousut ja kuuden unssin alusasut.
- Kolmen. - Hyvä on, kolmen.
Sopivat loistavasti Suomeen, kunnes jäätyisit hengiltä.
Osaan pukeutua tilanteen mukaan.
Aivan niin.
Yritäpä löytää sadetakkia Brasiliasta edes silloin kun ei sada.
Kaiken on mahduttava yhteen laukkuun.
Kotisi on kulkuneuvosi.
Et nuku paljon. Peseydyt harvoin.
Ruoka jota syöt,
on valmistettu eläimistä, joita et kärsi katsoa niiden eläessä.
Sinun ei tarvitse olla tarkoituksella vastenmielinen vakuutellaksesi minua.
Tarkoituksella vastenmielinen? Yritin saada sen kuulostamaan hyvältä.
Myönnä pois, Lisa. Sinua ei ole luotu sellaiseen.
Harvoja on.
- Ei noin itsepäisen kanssa voi väitellä. - En ole itsepäinen. Olen vain rehellinen.
Vähäisempi mies olisi väittänyt työtä pelkäksi lomailuksi,
ja antanut minun havahtua karuun pettymykseen.
Odotas nyt. Hetkinen vain.
Jos haluat alkaa ilkeäksi, saamasi pitää.
Ei, en halua sitä.
Tämä oli siis tässä?
Et jää tänne etkä ota minua mukaasi.
Se olisi väärin.
Etkö usko, että kumpikaan meistä voisi muuttua?
Juuri nyt ei vaikuta siltä.
Rakastan sinua. En välitä mitä teet työksesi.
Haluaisin vain olla osa elämääsi.
On masentavaa huomata, että se onnistuu vain
tilaamalla teidän lehtenne.
En taida olla sellainen tyttö kuin luulin.
Sinussa ei ole mitään vikaa, Lisa.
Koko kaupunki on kämmenelläsi.
Ei aivan koko kaupunki.
- Hyvästi, Jeff. - Tarkoitat kai hyvää yötä?
Tarkoitin, mitä sanoin.
Lisa, emmekö voisi...
Antaa asioiden olla ennallaan?
Miettimättä tulevaa ollenkaan?
Milloin näen sinut taas?
Et pitkään aikaan.
Ainakaan
ennen huomisiltaa.
Älä!
Hei! Sataa.
Ota kiinni huovasta. Odota, otan kellon.
Voi ei!
Laita se sisään nyt.
Vedä siitä.
Anna minä teen sen.
Sisään siitä.
Et voi tulla. On liian myöhä.
Ei nyt. Ota jalkasi oven välistä. Sanoin hyvää yötä.
- Mitä se esittää, rouva? - Sen nimi on "Nälkä".
Olisi luullut sateen viilentävän.
- Mutta ilmasta tuli vain kosteaa. - Juuri noin.
Siinä on jäykkä kohta.
Vakuutusyhtiö olisi tyytyväisempi,
jos nukkuisitte sängyssä pyörätuolin sijaan.
- Mistä tiesitte? - Silmänne verestävät.
Olette katsellut ikkunasta tuntikausia.
Niin olen.
Mitä jos joku huomaa teidät?
Riippuu siitä kuka.
- Neiti Vartalo esimerkiksi. - Älä edes ajattele häntä.
Hän on "syö, juo ja ole iloinen" -tyyppinen tyttö.
Lopulta hänestä tulee lihava ja onneton alkoholisti.
Niinpä.
Onnettomasta puheen ollen, neiti Yksinäinen joi taas itsensä uneen.
Tyttörukka.
Ehkä hän löytää joku päivä onnensa.
Ja joku mies menettää omansa.
Eikö naapurustossa ole ketään, joka voisi kiinnostua hänestä?
En tiedä.
Kauppamatkustaja saattaa olla pian vapaa.
- Ovatko he eroamassa? - En ymmärrä sitä.
Hän meni eilen useita kertoja ulos sateeseen kantaen näytesalkkuaan.
Hänhän on kauppamatkustaja.
Mitä hän myisi kolmelta yöllä?
Taskulamppuja.
Pimeässä hohtavia kellotauluja. Talonumerovaloja.
Enpä usko.
Hän vei jotain pois asunnosta.
Henkilökohtaisia tavaroitaan.
- Se pelkuri aikoo karata. - Niinpä.
Joskus on pahempi jäädä kuin lähteä.
Miehen täytyy olla todella alhainen tehdäkseen niin.
Entä tänä aamuna? Uusia tapahtumia?
Kaihtimet on vedetty alas.
- Tässä helteessä? - Niinpä.
Ne ovat ylhäällä nyt.
- Taemmas! - Minne haluatte minun menevän?
- Pois näkyvistä. - Mitä nyt? Mikä on hätänä?
Kauppamatkustaja katsoo ikkunastaan. Näettekö?
Taemmas! Hän näkee teidät.
En ole ujo. On minua ennenkin katsottu.
Tuo ei ole tavallinen katse.
Mies katsoo tuolla tavalla,
kun pelkää jonkun tarkkailevan häntä.
Pois sieltä. Hän tulee perääsi.
Mene siitä. Sisälle.
Näkemiin, herra Jefferies. Huomiseen.
Älkääkä nukkuko taas tuolissa.
Loistava keskustelija!
Stella.
Toisitteko minulle kiikarit siitä laatikosta?
Ongelmia. Haistan ne.
Olen onnellinen, kun kipsi poistetaan eikä minun tarvitse enää käydä täällä.
Mitä tytön täytyy tehdä, että huomaat hänet?
Jos hän on tarpeeksi kaunis, hänen ei tarvitse tehdä mitään.
- Hänen täytyy vain olla. - Enkö minä ole?
Huomioi minut nyt.
En ole kovin kaukana.
Ajatuksesi ovat...
Kun haluan miehen, haluan hänet kokonaan.
- Eikö sinulla ole koskaan ongelmia? - Minulla on yksi juuri nyt.
Niin minullakin.
Kerro siitä.
Miksi...
Miksi mies lähtisi sateisena yönä asunnostaan kolmesti salkku mukanaan
ja palaisi kolme kertaa takaisin?
Hän pitää siitä, miten vaimo tervehtii häntä.
Ei, ei.
Ei kauppamatkustajan vaimo.
- Ja miksei hän mennyt töihin tänään? - Kotitöitä. Ne olivat kiinnostavampia.
Mitä kiinnostavaa on teurastajan veitsessä
ja pienessä sahassa,
jotka on kiedottu sanomalehteen?
Luojan kiitos ei mitään.
Miksei hän ole käynyt vaimonsa makuuhuoneessa koko päivänä?
En osaa vastata siihen.
Kuuntele. Kerron vastauksen. Jotain on pahasti pielessä.
- Ja luulen, että puhut minusta. - Mitä ajattelet?
Jotain, mitä en tohdi sanoa.
Hän meni äsken ulos, eikä ole vielä palannut.
Siihen olisi kauheaa ruveta.
Miten paloittelisit ihmisruumiin?
Jeff, rehellisesti puhuen alat pelottaa minua.
Jeff, kuulitko mitä sanoin? Alat pelottaa...
Hän tulee takaisin!
- Näkisitpä itsesi, Jeff! - Mikä on hätänä?
Ikkunasta katseleminen ajanvietteenä on yksi asia,
mutta jos tekee sen niin kuin sinä, kiikareiden ja villien kuvitelmien kera
kaikista pikkuasioista, joita näet, se on sairasta.
Luuletko, että pidän sitä harrastuksena?
En tiedä, minä sitä pidät,
mutta jos et lopeta, minä lähden täältä.
- Mitä ihmettä... - Mitä yrität löytää?
Haluan vain tietää, miten kauppamatkustajan vaimo voi.
Kuulostanko hullulta?
Miksi luulet, että hänellä on jokin hätänä?
Useasta syystä. Hän on invalidi. Tarvitsee jatkuvaa huolenpitoa.
Silti kukaan ei ole koko päivänä käynyt hänen luonaan. Miksi?
Ehkä hän on kuollut.
Missä on lääkäri? Missä on hautausurakoitsija?
Hän saattaa nukkua lääkkeiden avulla.
Mies on siellä nyt. Ei ole mitään nähtävää.
Onpas... Olen nähnyt sen tuosta ikkunasta.
Olen nähnyt nahistelua ja perheriitoja,
hämäräperäisiä öisiä retkiä, veitsiä, sahoja ja köysiä.
Eikä vaimoa ole eilisen jälkeen näkynyt.
Kerro sinä minulle, missä hän on.
- En tiedä. - Mitä hän tekee? Missä hän on?
Ehkä hän jättää vaimonsa. En tiedä. En välitä!
Useilla ihmisillä on veitsiä, sahoja ja köyttä asunnoissaan.
Ja useat aviomiehet eivät puhu vaimoilleen koko päivänä.
Useat miehet vihaavat nalkuttavaa vaimoaan,
mutta vain harvat päätyvät murhaan.
On vaikea olla ajattelematta sitä sanaa.
- Näitkö kaiken, mitä hän teki? - Tietenkin...
Kaihtimet olivat ylhäällä.
Hän käveli käytävällä, kadulla ja takapihalla.
Näin hänet pihalla kukkapenkin...
Voi Jeff. Toimisiko murhaaja niin?
Eikö hän laskisi kaihtimet ja piiloutuisi niiden taakse?
Hän tekee viisaasti. Ja esittää välinpitämätöntä.
Mutta sinä et ole.
Murhaaja ei koskaan esittelisi rikostaan avoimen ikkunan edessä.
Miksei?
Et voi tietää.
Tuolla voidaan puuhailla jotain pahaenteisempää.
Missä?
En kommentoi.
Aloitetaan alusta, Jeff.
Kerro kaikki, mitä näit
ja mitä luulet sen tarkoittavan.
- Niin? - Toisen kerroksen
postilaatikossa lukee "hra ja rva Lars".
Siis L-A-R-S.
Lars Thorwald.
Mikä on osoite?
125 West 9th Street.
Kiitos, kulta.
- Mikä on seuraava tehtävä, pomo? - Mene vain kotiin.
Hyvä on. Mitä hän tekee nyt?
Hän vain istuu pimeässä olohuoneessa.
Ei ole mennyt lähellekään makuuhuonetta.
Mene kotiin ja nuku vähän.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Mistä on kyse, Jeff?
Kuulehan, Doyle. En voi kertoa sitä puhelimessa.
Sinun täytyy tulla tänne ja nähdä itse kaikki.
- Jotain tärkeää? - Ei se ole luultavasti ollenkaan tärkeää.
Vain pieni murha naapurustossa. Siinä kaikki.
- Sanoitko "murha", Jeff? - Kyllä, itse asiassa sanoin "murha".
Älä viitsi.
Halusin vain antaa sinulle töitä.
Arvelin, että hyvä rikosetsivä kiinnostuisi.
- En ole töissä. - Mitä?
Tämä sattuu olemaan vapaapäiväni.
Otan yleensä parhaat kuvani vapaapäivinäni.
- Tulen käymään. - Hyvä, Doyle. Niin pian kuin pystyt.
Paljon kiitoksia, Stella. Voi että, katsopas tätä.
Tämä on todella tervetullut näky. Ei ihme, että miehenne rakastaa teitä.
- Poliisi. - Mitä?
- Soititteko poliisille? - En oikeastaan.
En virallisesti. Hän on vain vanha ystäväni.
Vanha kärttyinen ystäväni.
Missä luulette hänen paloitelleen vaimonsa?
Tietysti kylpyammeessa.
Ainoa paikka, mistä veri on helppo pestä pois.
Hänen pitää viedä arkku pois ennen kuin se alkaa vuotaa.
Harry?
Katsokaa, herra Jefferies.
Toivoin Doylen ehtivän tänne ennen kuin arkku viedään,
tai olisin soittanut poliisille. Nyt kadotamme sen.
- Hetkinen. - Älkää tehkö mitään tyhmää.
Katson vain kuljetusliikkeen nimen.
Minä vahdin kujaa.
Kaukopuhelu.
Et nähnyt murhaa etkä ruumista. Miksi epäilet murhaa?
Kaikki mitä mies tekee on epäilyttävää.
Öiset retket sateessa, veitsi, saha, arkku ja köysi.
Ja sitten vaimoa ei ole enää näkynyt.
Kuulostaa kieltämättä hämärältä. Siihen voi olla lukuisia syitä.
Murha on niistä vähiten uskottava.
Älä yritä väittää, että hän on työtön taikuri,
joka viihdyttää tempuillaan naapurustoa.
Se on liian ilmeinen ja tyhmä tapa murhata joku.
Murha, jonka näkee 50 ikkunasta?
Ja sitten vain poltella sikaria,
odottaen poliisin tulevan pidättämään?
Mene pidättämään hänet.
Sinulla on paljon opittavaa henkirikoksista.
Idiootitkin ovat murhanneet niin ovelasti,
että juttua selvittämään on tarvittu sata kokenutta poliisia.
Kauppamatkustaja ei vain tappaisi vaimoaan illallisen jälkeen,
laittaisi häntä arkkuun ja veisi varastoon.
Lyön vetoa, että niin on tehty.
Kaikkea voi tapahtua paniikissa.
Mahdollisuus on yksi tuhannesta.
Hän istuskelee yhä asunnossa. Tuo mies ei ole paniikissa.
Luuletko, että keksin tämän kaiken?
Varmaankin näit jotakin.
Sille on varmaan luonnollinen selitys.
- Kuten? - Vaimo lähti matkalle.
Hänen vaimonsa makasi sairaana vuoteessa.
Niinhän sinä kerroit.
Minun täytyy mennä.
En raportoi tästä laitoksella, mutta tutkin asiaa vähän itse.
Ettet joudu naurunalaiseksi julkisuudessa.
Kiitos.
Tiedämme, että vaimo on mennyt johonkin. Yritän selvittää minne.
Tee niin.
- Onko päätäsi särkenyt viime aikoina? - Ei ennen kuin sinä tulit.
Se menee ohi, kuten harhanäytkin.
Näkemisiin.
Menehän siitä.
Hänellä on puolen vuoden vuokrasopimus.
Siitä on kulunut viisi ja puoli kuukautta.
Hän on hiljainen, juo, muttei liian paljon.
Maksaa laskunsa ajoissa, myy koruja.
Tukkumyyntiä.
Pysyttelee omissa oloissaan. Naapurit eivät ole tutustuneet heihin.
Vaimon kohdalla se ei enää ole mahdollista.
- Hän ei lähtenyt... - Missä hän on? Pakastimessa?
- ...ennen aamukuutta eilen. - Mihin aikaan?
Kuudelta aamulla.
Taisin nukahtaa niihin aikoihin.
Ikävää.
Siihen aikaan Thorwaldit lähtivät asunnosta.
Tunnetko itsesi typeräksi?
En vielä.
- Kuinka vaimosi voi? - Hän voi hyvin.
Kuka sanoi heidän lähteneen?
- Kuka lähti minne? - Thorwaldit, kuudelta aamulla.
Talonmies ja pari vuokralaista.
Luotettavia lausuntoja, eivät epäröineet.
Thorwaldit olivat matkalla rautatieasemalle.
Miten kukaan saattoi tietää sen?
Lukiko heidän laukuissaan "rautatieasemalle"?
Talonmies tapasi Thorwaldin hänen palatessaan.
Hän kertoi saattaneensa vaimonsa maaseudulle menevään junaan.
Talonmiehestä olikin paljon hyötyä.
Tarkistitko hänen tiliotteensa?
Mitä hyötyä hänen tiedoistaan on?
Se on toisen käden tietoa,
murhaajan itsensä kertomaa.
Näkikö kukaan vaimon nousevan junaan?
En haluaisi muistuttaa,
mutta tämä kaikki alkoi, koska väitit hänen tulleen murhatuksi.
Näkikö kukaan sinä mukaan lukien häntä murhattavan?
Mitä sinä teet?
Haluatko selvittää tämän jutun vai saada minut näyttämään hölmöltä?
Jos mahdollista, niin molempia.
No tee sitten työsi hyvin.
Mene sinne ja tutki Thorwaldin asunto.
Sen täytyy olla täynnä todisteita.
En voi tehdä sitä.
En tarkoita nyt heti, mutta kun hän menee juomaan,
hakemaan lehden tai jotain. Ei siitä ole haittaa.
En voi tehdä sitä, vaikka hän ei olisikaan paikalla.
Onko hänellä jokin lupakortti poliisilaitokselta?
Älä suututa minua.
Edes poliisi ei voi vain kävellä asuntoon ja penkoa sitä.
Minut erotettaisiin välittömästi, jos jäisin kiinni.
Hyvä on. Älä siis jää kiinni.
Jos löydät jotakin, olet napannut murhaajan.
Ei kukaan silloin välitä parista pikkusäännöstä.
Jos et löydä mitään, niin hän on syytön.
Vaikka kuulostaisinkin nuivalta, haluaisin muistuttaa sinua perustuslaista
ja lauseesta: "Etsintäluvan myöntää tuomari,
"joka tuntee lain vaatimukset sanatarkasti."
- Hänen on vaadittava todisteita. - Hanki hänelle niitä.
Miltä tämä kuulostaisi:
"Teidän armonne, ystäväni on amatöörietsivä.
"Eräänä iltana syötyään tukevan illallisen hän..."
Hän heittäisi minua New Yorkin rikoslailla.
Ja niitä on kuusi nidosta.
Tiedätkö, huomisaamuna ei ehkä ole enää todisteita jäljellä.
Tiedät sen.
Rikosetsivän painajainen.
Mitä tarvitset etsintälupaa varten?
Kerro, mitä tarvitset?
Verisiä jalanjälkiä, jotka johtavat ovelle?
En kaipaa piruilua. Soitit minulle ja pyysit apua.
Nyt käyttäydyt kuin veronmaksaja.
Miten ikinä siedimme toisiamme samassa koneessa
kolme vuotta sodan aikaan?
Käyn rautatieasemalla ja varmistan Thorwaldin tarinan.
Unohda se tarina.
Etsi arkku. Rouva Thorwald on siinä.
Melkein unohdin.
Thorwaldin postilaatikossa oli postikortti.
Postitettu eilen 15.30 Merritsvillestä.
Se on 128 km päässä täältä.
"Pääsin perille. Tunnen oloni jo paremmaksi.
"Rakkaudella, Anna."
Onko hän...
Onko Anna se, kuka luulen?
Rouva Thorwald.
Tarvitsetko mitään, Jeff?
Voisit lähettää tänne hyvän etsivän.
- Haloo? - Haloo, rouva Doyle?
- Kyllä. - Jeff taas. Onko Tom jo kotona?
Ei vielä, Jeff.
Et ole siis kuullut hänestä?
En. Oliko asia tärkeä, Jeff?
Pelkäänpä että se on, Tess.
Pyydän häntä soittamaan heti, kun kuulen hänestä.
Älä turhaan.
Pyydä häntä tulemaan tänne niin pian kuin mahdollista.
Aivan kuin hän aikoisi lähteä tänään.
- Kuka on Thorwald? - Hän tietää.
Älä huolehdi, Thorwald on mies.
- Hyvää yötä, senkin idiootti. - Hyvää yötä.
Kaukopuhelu taas.
Joku on ovella.
- Hei. - Hei.
Hei.
Mitä olet tehnyt hiuksillesi?
- Minä vain... - Katso Thorwaldia.
Hän aikoo häipyä lopullisesti. Katso häntä.
Hänellä ei näytä olevan kiire.
Hän on levittänyt kaikki tavaransa toiselle sängylle.
Paidat, puvut, takit, sukat.
Jopa vaimonsa käsilaukun.
- Hänellä oli se sängynpylväällä. - Mitä siitä?
Se oli piilossa lipastossa. Ainakin se oli siellä.
Hän otti sen esiin ja soitti kaukopuhelun.
Vaimon korut olivat käsilaukussa.
Hän oli huolestunut siitä.
Kysyi joltain neuvoa puhelimessa.
Joltain muulta kuin vaimoltaan.
En koskaan nähnyt hänen kysyvän vaimoltaan neuvoa.
Hän neuvoi kyllä paljon, mutta mies ei koskaan pyytänyt sitä.
- Mihinköhän hän on menossa. - En tiedä.
- Luuletko, ettei hän enää palaa? - Hän palaa. Hänen tavaransa ovat vielä siellä.
On varmaankin turvallista sytyttää valot.
Ei vielä!
Sytytä vain. Hän meni kai johonkin oikealle.
Olen yrittänyt koko päivän pitää ajatukseni töissä.
- Ajattelit Thorwaldia? - Myös sinua ja Doylea.
- Oletko kuullut hänestä? - En sanaakaan.
Hän aikoi käydä rautatieasemalla ja etsiä arkun.
Hän on varmaan vielä tekemässä sitä.
Mitä mietit?
- Siinä ei ole järkeä. - Missä?
Naiset eivät ole niin arvaamattomia.
En osaa arvata, mitä ajattelet.
Naisella on lempikäsilaukkunsa,
joka roikkuu aina sängynpylväällä, mistä sen löytää helposti.
Ja yhtäkkiä hän lähtee matkalle ilman käsilaukkua. Miksi?
Hän ei tiennyt lähtevänsä matkalle.
Siellä minne hän oli menossa, ei tarvita käsilaukkua.
Mutta vain hänen miehensä tietäisi sen.
Ja ne korut.
Naiset eivät pidä korujaan käsilaukussa.
Ne vääntyisivät, naarmuuntuisivat ja tarttuisivat kiinni.
Piilottavatko he ne miehensä vaatteisiin?
Eivät.
Eivätkä he myöskään jätä niitä peräänsä.
Nainen, joka menee muualle kuin sairaalaan,
ottaisi aina mukaansa meikkinsä, hajuveden ja korunsa.
Laita se tuonne. Onko tuo sisäpiirin tietoa?
Se on perusvaruste.
Eikä sitä jätetä miehen lipastoon
lempikäsilaukussa.
Olen samaa mieltä, kultaseni.
Tom Doylelta löytyy kuitenkin valmis vastaus.
Rouva Thorwald lähti kuudelta eilisaamuna.
- Eilen, miehensä kanssa? - Todistajien mukaan.
Minulla on valmis vastine Doylelle.
Se ei voinut olla rouva Thorwald, tai minä en tunne naisia.
Entä todistajat?
He näkivät naisen.
Mutta hän ei ollut rouva Thorwald.
- Ei ainakaan vielä. - Niinkö?
Tule tänne.
Haluan nähdä ystäväsi naaman, kun kerromme hänelle.
Hän ei taida olla kovin hyvä etsivä.
Älä ole ankara hänelle. Hän työskentelee ahkerasti.
Kunpa hän ilmestyisi.
Älä kiirehdi. Meillä on koko yö aikaa.
- Mikä meillä on? - Koko yö.
Aion pysyä luonasi.
Sinun täytyy selvittää asia vuokraisäntäni kanssa.
Minulla on koko viikonloppu vapaata.
Kuulostaa mukavalta, mutta minulla on vain yksi sänky.
Jos sanot vielä jotain, jään huomisyöksikin.
Minulla ei ole lainata sinulle pyjamaa.
Sanoit että minun pitää pärjätä yhdellä laukulla.
- Lyön vetoa, että sinun ei ole näin pieni. - Onko tuo matkalaukku?
Se on Mark Crossin yölaukku.
Pieni mutta riittävän iso.
Näytät pakanneen kiireessä.
Jopas nyt. Eikö olekin ihmeellinen?
Vaihtokauppa...
Naisen vaistoni sänkyä vastaan.
Sopii minulle.
Taas se kappale.
Mistä mies saa inspiraation kirjoittaa tuollaisen kappaleen?
Varmaan vuokraemännältään kerran kuussa.
Se on niin kaunista.
- Olisinpa luova. - Kultaseni, sinähän olet.
Olet loistava luomaan vaikeita tilanteita.
- Olenko? - Kyllä vain.
Jäät yöksikin kutsumatta.
Yllätys on tärkeintä hyökätessä.
Etkä ole ajan tasalla dekkaritarinoissa.
Etsivän joutuessa ongelmiin naisapuri
pelastaa aina tämän.
Onko hän se tyttö,
joka pelastaa hänet tanssityttöjen
ja rikkaiden perijättärien kynsistä?
- Hän juuri. - Vai hän se on?
Etsivä ei koskaan mene hänen kanssaan naimisiin.
- Sepä kummaa. - Outoa.
Taidanpa vaihtaa johonkin mukavampaan.
Kaikin mokomin.
Vaikka keittiöön keittämään kahvit.
Ja vähän brandyä myös.
Harry.
- Jeff. - Hei.
Mitä muuta tiedät Thorwaldista?
Tarpeeksi pelätäkseni hänen katoavan ennen kuin ilmestyt.
Luuletko hänen häipyvän?
Kaikki mitä hän omistaa
on levitettynä makuuhuoneeseen odottamaan pakkaamista.
Lämmitän hieman brandyä. Herra Doyle, otaksun?
- Tom, tässä on neiti Lisa Fremont. - Hauska tavata.
Mielestämme Thorwald on syyllinen.
Varovasti, Tom.
- Haloo? - Komisario Doyle?
Hän on täällä. Sinulle.
- Haloo? - Komisario Doyle, sir?
Puhelimessa.
Aivan.
Selvä on.
Ymmärrän. Kiitos. Kuulemiin.
Kahvi on pian valmista.
Etkö aio kertoa hänelle koruista?
Koruista?
Hän on kätkenyt vaimonsa korut vaatteidensa sekaan makuuhuoneessa.
- Olivatko ne varmasti vaimon? - Ne olivat hänen lempikäsilaukussaan.
Herra Doyle, siitä voi vetää vain yhden johtopäätöksen.
Eli minkä?
Ettei se ollut rouva Thorwald, joka lähti miehensä kanssa eilisaamuna.
Vai niin te päättelitte.
Naiset eivät vain jätä korujaan
lähtiessään matkalle.
Älä viitsi, Tom.
Kyllä sinä sen tiedät.
Itse asiassa en tiedä.
Thorwald ei ole sen enempää murhaaja kuin minäkään.
Pystytkö selittämään kaiken tapahtuneen
ja mitä edelleen tapahtuu?
En, mutta et sinäkään pysty.
Katselet ihmisten yksityiselämään.
Ihmiset tekevät salassa sellaista, mitä eivät pysty selittämään.
Kuten hävittävät vaimonsa ruumiin?
Unohtakaa koko ajatus. Se johtaa teitä vain harhaan.
Entä veitsi ja saha?
Oletko koskaan omistanut sahaa?
Kotona autotallissa minulla...
Kuinka monta ihmistä paloittelit sillä?
Tai niillä veitsillä, jotka olet omistanut?
Logiikkanne on takaperoinen.
Entäpä vaimon katoaminen, arkku ja korut?
Kävin rautatieasemalla. Mies osti lipun.
Hän saattoi vaimonsa junaan 10 minuuttia siitä.
Määränpää, Merritsville. Todistajia on lukuisia.
Kyseessä saattoi olla nainen, mutta ei rouva Thorwald.
- Ne korut... - Kuulkaas, neiti Fremont.
Naisen vaisto myy lehtiä.
Mutta todellisuudessa se on vain kuvitelmaa.
En tiedä, kuinka monta vuotta olen hukannut
selvittäessäni naisen vaistoon perustuvia johtolankoja.
Et siis löytänyt arkkua
ja siteeraat nyt puhetta, jonka pidit poliisien gaalassa.
Löysin arkun puolen tunnin kuluttua lähdettyäni täältä.
Onko normaalia sitoa arkku paksulla köydellä?
Kyllä, jos lukko on rikki.
Mitä arkun sisällä oli? Kiukkuinen viesti minulle?
Rouva Thorwaldin vaatteita.
Puhtaita, hyvin pakattuja. Eivät mitenkään erityisen tyylikkäitä.
Lähetittekö ne rikoslaboratorioon?
Annoin niiden jatkaa iloisella ja laillisella matkallaan.
Jos nainen lähtee lyhyelle matkalle,
ottaako hän mukaan kaiken omistamansa?
Annetaan naispsykologian osaston vastata.
Hän ei aikonut tulla takaisin.
Niitä kutsutaan perheriidoiksi.
Miksi mies ei kertonut vuokraisännälle?
Hän ei kertonut, koska salaa jotakin.
Kerrotko sinä vuokraisännällesi kaiken?
Käskin sinun olla varovainen, Tom.
Jos olisin ollut varovainen lentäessäni tiedustelukonetta sodassa,
et olisi saanut kuvia,
joiden ansiosta sait mitalin, hyvän työpaikan, mainetta ja rahaa.
Mitäpä jos juodaan lasilliset kaikessa rauhassa?
Unohdetaan koko tämä juttu.
Kerrotaan valheita vanhoista hyvistä ajoista sota-aikana.
Juttu on siis loppuun käsitelty?
Ei ole ollut mitään juttua alun perinkään.
Otetaanko ne lasilliset?
Olette varmaan oikeassa.
Minun on paras mennä kotiin nukkumaan.
Kiitoksia.
En ole kummoinen brandyn juoja.
Ai niin, Jeff, jos tarvitset vielä apua...
Etsi sitä puhelinluettelon keltaisilta sivuilta.
Kuinka pidänkään hauskoista lähtörepliikeistä.
- Kenelle arkku oli lähetetty? - Rouva Anna Thorwaldille.
Odotetaan, kuka hakee sen.
Se puhelu. Annoin heille numerosi.
- Toivottavasti se ei haittaa. - Riippuu siitä, kuka se oli.
Merritsvillen poliisi.
He ilmoittivat, että arkun haki
rouva Anna Thorwald.
Älkää valvoko liian myöhään.
- Katso. - Mitä?
Hän on aika nuori.
Mitä sinä teet?
En haluaisi antaa liikaa tunnustusta Thomas J. Doylelle,
mutta hän saattoi olla oikeassa, kun hän sanoi,
että tuolla tapahtuu aika yksityisiä asioita.
Onkohan moraalista tarkkailla miestä kiikarilla ja kauko-objektiivilla?
Onko se sinusta oikein,
vaikka todistaisit, ettei hän tehnyt rikosta?
En tiedä paljoa takaikkunaetiikasta.
Toki he voivat tehdä saman minulle.
Katsella minua kuin ötökkää lasin alla.
Jeff, jos joku tulisi tänne, hän ei uskoisi näkemäänsä.
- Mitä? - Sinä ja minä myrtyneine kasvoinemme.
Vaipuneina epätoivoon, koska selvisi, ettei mies tappanut vaimoaan.
Olemme pahoja ihmisiä.
Meidän pitäisi olla iloisia, että naisrukka on elossa ja voi hyvin.
Milloin unohdimme sanonnan "rakasta lähimmäistäsi"?
Taidan ruveta käyttämään sitä huomenna.
Aloitan neiti Vartalosta.
Minun täytyisi silloin muuttaa vastapäiseen asuntoon
ja esittää seitsemän hunnun tanssia tasatunnein.
Esitys on ohi tältä illalta.
Esimakua tulevasta ohjelmasta.
Luulikohan Doyle, että olen varastanut tämän laukun?
En usko sitä, Lisa.
- Mitä pidät? - No...
- Muotoilen kysymyksen uudelleen. - Kiitos.
Pidätkö siitä?
- Pidän. - No...
Mikä on hätänä?
- Onko joku loukkaantunut? - Koira.
Koiralle on tapahtunut jotain.
Mikä hätänä? Putosiko joku ikkunasta?
Koira on tuolla alhaalla.
Se on kuollut.
Niskat on väännetty nurin.
Kuka teistä teki sen?
Kuka tappoi koirani?
Ette ymmärrä, mitä naapuruus merkitsee.
Naapurit pitävät toisistaan, puhuvat toisilleen,
välittävät siitä, elääkö joku vai kuoleeko.
Kukaan teistä ei välitä!
Mutta en aavistanut, että joku olisi niin alhainen,
että tappaisi pienen, viattoman, ystävällisen koiran.
Ainoan tässä naapurustossa, joka piti kenestäkään.
Tapoitteko sen, koska se piti teistä?
Vain koska se piti teistä?
Mennään sisälle.
Mennään sisään. Se oli vain koira.
Doyle melkein vakuutti minut hetkeksi, että olen väärässä.
- Mutta et ole? - Katso.
Vain yksi ei tullut ikkunaan.
Katso.
Miksi Thorwald tappaisi pienen koiran?
Ehkä se tiesi liikaa?
Kannattaako tämän takia odotella koko päivä?
Siivoaako hän asuntoa?
Hän pesee kylpyhuoneen seiniä.
Siellä on täytynyt roiskuta veri huolella.
Eikö niin? Niinhän me kaikki ajattelemme.
Hän tappoi vaimonsa siellä, tahrat on pestävä pois ennen lähtöä.
Stella, sinun sanavalintasi.
Tällaista asiaa ei voi silotella.
Lisa, hyllyllä on keltainen laatikko. Näetkö sen?
- Päällimmäinen? - Juuri se.
Tuo myös katselulaite.
Minun täytyy vain...
Nämä ovat kaksi viikkoa vanhoja.
Toivottavasti kuvasin muutakin kuin jalan. Mikä näistä...
- Mitä sinä etsit? - Tässä.
Jos olen oikeassa, olen ratkaissut murhan.
- Rouva Thorwaldinko? - Ei.
Vaan koiran.
Taidan tietää, miksi Thorwald tappoi koiran.
Katso sinä. Kerro, mitä näet.
Nyt ilman sitä.
Uudestaan. Ilman sitä. Huomaatko?
Se on vain kuva takapihasta.
On yksi tärkeä ero.
Kukat Thorwaldin kukkapenkissä.
Siinäkö, missä koira haisteli niitä?
Missä koira kaiveskeli. Katso niitä kukkia.
Nuo keltaiset tsinniat tässä päässä
ovat lyhyempiä kuin aiemmin.
Mistä lähtien kukat kutistuvat kahdessa viikossa?
- Sinne on haudattu jotain. - Rouva Thorwald.
Et ole tainnut käydä usein hautausmaalla?
Thorwald ei ole voinut haudata vaimonsa ruumista
yhden neliöjalan alalle.
Ellei hän haudannut tätä pystyssä,
mutta silloin hän ei olisi tarvinnut veistä ja sahaa.
Minä uskon, että hän on siroteltuna ympäri kaupunkia.
- Jalka East Riverissä... - Stella, lopeta!
Ei. Siellä on jotakin.
Nuo kukat on kaivettu ylös ja laitettu takaisin paikoilleen.
- Ehkä siksi veitsi ja saha. - Niin.
- Soita komisario Doylelle. - Ei, odotetaan.
Odotetaan, että on vähän pimeämpää, niin menen sinne ja kaivan ne ylös.
Sinäkö menet? Et kaiva mitään, tai niskasi saatetaan murtaa.
Ei, meidän on...
Soitamme, kun löydämme rouva Thorwaldin ruumiin.
Meidän täytyy päästä tuohon asuntoon.
Hän pakkaa.
Anna minulle kynä.
Stella, paperia. Sitä on täällä jossain.
Siinähän sitä.
MITÄ OLET TEHNYT HÄNELLE?
Sinä teit sen, Thorwald.
- Hän tulee. - Et olisi antanut hänen mennä.
- Jos hän edes... - Katsokaa.
Luojan kiitos se on ohi.
- Voinko ottaa juotavaa? - Ottakaa vain.
Ei epäilystäkään. Hän on lähdössä. Kysymys kuuluu vain milloin.
Saanko käyttää tuota kannettavaa "avaimenreikää"?
Kunhan kerrotte minulle, mitä etsitte.
- Näinköhän... - Niin mitä?
Neiti Yksinäinen on ottamassa
rodiumtriekinolikapseleita.
Erotatteko sen täältä asti?
Olen käsitellyt tarpeeksi noita punaisia unipillereitä
tunnistaakseni ne kaukaakin.
Onko hänellä niitä tarpeeksi...
Ei. Se tekee vain jatkosta helpompaa...
Eikö ollutkin lähellä?
Mikä oli hänen reaktionsa? Nähdessään lapun?
Se ei ollut ilme, jolla saisi lainaa pankista.
Jeff, käsilaukku!
Entä jos rouva Thorwaldin vihkisormus
on niiden korujen joukossa, jotka hänellä on käsilaukussa?
Puhelun aikana hän käsitteli kolmea sormusta.
Timanttisormusta, sormusta, jossa oli iso kivi,
ja sileää kultasormusta.
Viimeinen, mitä hän jättäisi jälkeensä, olisi vihkisormus.
Stella, jättäisitkö koskaan omaasi kotiin?
Sitä ei saisi minulta kuin katkaisemalla sormeni.
Mennään katsomaan, mitä puutarhaan on haudattu.
Miksei? Olen aina halunnut tavata rouva Thorwaldin.
- Mitä te höpötätte? - Onko sinulla lapio?
- Lapio? Ei tietenkään ole. - Kellarista varmaan löytyy.
Jeff, älä katso, jos olet herkkähermoinen.
En minä olen herkkähermoinen.
En vain halua, että teille käy kuin koiralle. Siinä kaikki.
Tiedättekö, neiti Fremont, tuossa voi olla perää.
Odota. Tässä, ota tämä.
Ei kannata ottaa mitään riskejä.
Anna minulle puhelinluettelo.
Miksi?
Ehkä saan hänet ulos asunnosta.
- Tarvitsemme vain pari minuuttia. - Yritän järjestää noin viisitoista.
- Miten? - Thorwald.
Thorwald...
Chelsea 27099.
27099.
Pelästytimme hänet kerran, ehkä se onnistuu uudestaan.
Käytän ehkä sanaa "me" vapaasti.
- Te tässä olette vaarassa. - Otetaanko hänet mukaan?
Varmasti.
27099. Katsotaan.
Chelsea.
Vastaa nyt, Thorwald.
Olet utelias.
Ehkä tyttöystäväsi soittaa. Se, jonka vuoksi murhasit.
Vastaa nyt.
Haloo?
Saitko viestini?
Saitko sen, Thorwald?
Kuka siellä?
Saat mahdollisuuden selvittää sen.
Tavataan Albert Hotellin baarissa.
Nyt heti.
- Miksi ihmeessä? - Pieni liiketapaaminen...
Selvitetään edesmenneen vaimosi jäämistö.
En ymmärrä, mitä tarkoitatte.
Älä pelleile, Thorwald, tai soitan poliisille.
- Minulla on vain noin 100 dollaria. - Se on alku.
Olen nyt Albertissa. Odotan sinua.
Mennään, Stella.
Vahtikaa ikkunaa.
Jos hän palaa, annan merkin taskulampulla.
Doylella.
Tässä on L. B. Jefferies. Olen herra Doylen ystävä.
- Kuka siellä? - Lapsenvahti.
Milloin heidän pitäisi palata?
Minut on palkattu 01.00 asti. He menivät syömään ja ehkä yökerhoon.
Ymmärrän.
Pyytäisittekö häntä soittamaan L. B. Jefferiesille heti palattuaan?
Minulla on melkoinen yllätys hänelle.
Onko meillä numeronne, herra Jefferies?
Hänellä on. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Stella oli väärässä neiti Yksinäisen suhteen.
Lisa, mitä sinä...
Mitä sinä teet? Älä mene.
Tule pois sieltä!
Hän käski soittamaan Thorwaldille heti, kun tämä palaa.
- Minä soitan heti! - Antakaa hänelle vielä hetki.
No niin, kaverit. Vielä kerran alusta.
Neiti Yksinäinen.
Soittakaa poliisille!
- Operaattori. - Saanko poliisille? Kuudes piiri.
Hyvä on, sir.
Herra Jefferies, musiikki pysäytti hänet.
Lisa!
Kuudes piiri, kersantti Allgood.
Mies hyökkää naisen kimppuun osoitteessa 125 West 9th Street.
Toinen kerros. Pitäkää kiirettä!
- Nimenne? - L. B. Jefferies.
- Puhelinnumero? - Chelsea 25598.
Ovi oli auki.
- Sanoin sinulle... - Voi ei!
- Päästä irti! Jeff! - Voi ei!
Jeff! Jeff!
Jeff!
Lisa!
Mitä voimme tehdä?
Jeff!
- Jeff! - Poliisit tulevat.
Mitä hän tekee? Miksei hän paljasta Thorwaldia?
- Hän on nokkela tyttö. - "Nokkela tyttö"? Hänet pidätetään.
Hän pääsee pois asunnosta.
Vihkisormus!
Sammuttakaa valot! Hän huomasi meidät!
Kuinka kauan hän pysyy siellä?
Ellei hän ole tyhmempi kuin luulen, niin ei vuokrasopimuksen loppuun.
Antakaa lompakkoni pöydän laatikosta.
- Mihin tarvitset rahaa nyt? - Maksan Lisan takuut.
Voisitte jättää hänet sinne ensi tiistaihin asti
ja lähteä karkuun niin kuin suunnittelitte.
Katsotaanpas. 127 dollaria.
Paljonko tarvitset?
Ensikertalaiselle murrosta summa on noin 250 dollaria.
- Lisan käsilaukku. - Niin.
- Paljonko hänellä on? - 50 senttiä.
- Ota tämä. - Minulla on 20 dollaria laukussani.
Entäpä loput rahat?
Kun poliisit näkevät Lisan, he osallistuvat keräykseen.
Kiirehdi.
Hetki vain. Kiirehdi!
Jefferies.
Mikä nyt on hätänä?
Doyle, nyt on tapahtunut jotain käänteentekevää.
Miksi ihmeessä soitin sinulle?
Älä jatka enää sitä murhahöpinää.
Kuuntele minua! Lisa on putkassa. Hänet pidätettiin.
- Sinun Lisasi? - Minun Lisani.
Sinun olisi pitänyt nähdä hänet. Hän murtautui Thorwaldin asuntoon.
Mutta miehen palatessa minun oli pakko soittaa poliisille.
- Sanoin sinulle... - Tiedän, mitä sanoit!
Hän meni etsimään todisteita ja löysi niitä.
- Mitä? - Mitä?
Rouva Thorwaldin vihkisormuksen.
Jos hän olisi hengissä, eikö hän pitäisi sitä?
- Mahdollisesti. - Aivan varmasti!
Mies tappoi eilen koiran, koska se kaivoi puutarhassa.
Tiedätkö miksi? Hän hautasi sinne jotain, minkä koira haistoi.
Vanhan luun?
En tiedä, mitä lempinimiä hänellä oli vaimolleen.
Mutta mitä ikinä
ne öiset retket metallisalkun kanssa olivatkaan,
hän ei vienyt ulos omaisuuttaan,
sillä ne ovat yhä asunnossa.
Olisiko ollut "vanha luu"?
Pieninä paloina.
Kerron sinulle jotain muutakin.
Hän soitti vain kaukopuheluita.
Mikäli hän soitti vaimolleen
tämän saavuttua Merritsvilleen,
miksi vaimo lähetti hänelle kortin, jossa kertoi saapuneensa perille?
Miksi hän tekisi niin?
- Minne Lisa vietiin? - Kuudenteen piiriin.
- Lähetin sinne jo takuurahat. - Ehkä niitä ei tarvita.
- Selvitän asian, Jeff. - Hyvä on. Pidäthän kiirettä?
Thorwald tietää, että häntä tarkkaillaan.
Hän ei odottele täällä ikuisesti. Kiirehdi.
Jos sormus on oikea, pidätämme hänet.
- Kuulemiin, Jeff. - Kuulemiin.
Haloo? Tom, luulen että Thorwald lähti. En näe...
Haloo?
Mitä haluatte minusta?
Ystävänne olisi voinut ilmiantaa minut.
Miksei hän tehnyt sitä?
Mitä haluat? Rahaako? Minulla ei ole rahaa.
Sanokaa jotakin.
Sanokaa jotakin! Kertokaa, mitä haluatte!
Saatteko sormuksen takaisin?
En.
Käskekää hänen tuoda se takaisin!
En pysty. Se on poliisilla.
Lisa! Doyle!
Täällä!
Katsokaa! Tuossa asunnossa!
Doyle!
Creele! Anna aseesi!
Tulin niin nopeasti kuin pystyin!
Voi herra Jefferies! Älkää koskeko häneen.
Hakekaa lääkelaukkuni yläkerrasta.
Lisa, jos sinulle olisi sattunut jotakin...
Ole hiljaa. Olen kunnossa.
Olen niin ylpeä sinusta!
Onko sinulla nyt tarpeeksi etsintälupaa varten?
Aivan varmasti.
- Komisario Doyle! - Niin?
- Onko hän kunnossa? - Hän on elossa.
Thorwald vie meidät kierrokselle East Riverille.
Kertoiko hän mitä kukkapenkkiin oli haudattu?
Koira oli liian utelias, joten hän kaivoi sen ylös.
Se on hattulaatikossa hänen asunnossaan.
- Haluatteko nähdä? - Ei kiitos.
Ei kiinnosta tippaakaan.
Toivottavasti siitä tulee hitti. Tämä on ensijulkaisu.
Haluaisin kuulla sen.
Ette uskokaan, kuinka tärkeä kappale on minulle.
Kokeillaanpa uudestaan.
Paikka.
- Stanley! - Hei, kulta!
Armeija sopii sinulle!
Armeija saa nälkäiseksi. Mitä syötävää kaapista löytyy?
Onpa mukava olla kotona.
En välitä, autatko minua vai et,
mutta jos olisit kertonut lopettaneesi työsi, emme olisi menneet naimisiin.
Voi kulta, älä viitsi...
Seen on Subscene